Няколко пъти прочетох писанията ти - и старото, и новото. Мога да ти кажа направи това, направи онова. Но и знам, че най лесно се дават акъли на чужд гръб. Пък и всеки е различен - хората реагират по различен начин в една и съща ситуация. Много е лесно да ти кажа направи това, защото аз бих го направила. Но за теб това да бъде свещена глупост.
Но това да се мразиш е просто ужасно. Как е възможно? Еми то ти се мразиш, защо смяташ, че другите трябва да те харесват, уважават или обичат.
Извинявай, ако ти се струва, че ти пиша малко серт (хард), но такъв си ми е начинът. Искам с нещо да ти помогна, поне като те задържа 2-3 минутки пред екрана, че ппрез тези минутки да не си мислиш твоите си неверни неща или пък поне през тях да не се скараш с родителите си. Или пък изкарай яда си върху мен - това ще те задържи още двадесетина минути. А си мисля, че ядът създава живец
Аз съм млада, интелигентна жена, изглеждаща прилично в огледалото. Нека това да бъде първото стъпало, което ще те изведе от дупката, в която си попаднала.
Ето ти и още една сламка, за която да се хванеш -
Другите не са ми длъжни. Някой беше казал, че нямало вечни приятели, ... Така, че - защо очакваш да те поздравят на рождения ти ден. Та ти вече си излязла от полезрението им. приятелството е като цвете - трябва да се полива. Това вече са дрън-дрън приказки. Но смисълът, който исках да им предам е, че няма защо да се отчайвааш от това, че приятелите ти не се сетили за теб. Догодина още по-малко ще се сетят. (това е оптимизъм). Тъкмо ще си отсееш верните другарчета.
Колкото до мечтите - не мисля, че има нужда от тях. Планове - да, но мечти - не. Като направиш план - ставаш и почваш да го правиш точка по точка. Някоя ще се получи както е била запланувана, някоя ще се наложи да се промени, друга да се отложи, а може и да се случи нещо да отпадне. Но все пак нещо е направено. Докато мечтите - лежиш, гледаш тавана, летиш в облаците без устройство за летене, а в такива случаи се пада. А и след това - има ли нещо ? - Нищо! Само още едно отчаяние, че не можеш да постигнеш нищо.
И да знаеш - още вчера като прочетох писанието ти (първото), исках да ти напиша един съвет в стихове (не мои). Само ,че ми се стори прекалено грубо (даже за мен). Но вече ще ти го напиша поне първия стих - Когато цъфнат теменугите и ситен дъжд ги .... Хайде намери продължението, ако не го знаеш. Това между другото ми беше първата реакция, така че може да си направиш изводи за мен. Ти, явно, не си такъв тип. Но, виж, прихвани малко от мен.
Не си отговорила на въпроса ми от предното писание - "Защо не вземеш да се махнеш от там?"